DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
16 DNÍ DO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
NAVARRSKÁ UNIVERZITA
Nemáš náhodou řasenku?
Ne, proč ji potřebuješ?
Nemám načerněné spodní řasy, a tak se cítím nahá.
Vypadáš nádherně.
Bylo to těžký ráno.
Nejde to poznat.
- Vy jste Monica? - Jo.
Zdravím, já jsem Abby.
- Zdravím. Těší mě. - Strašně ráda vás poznávám.
To je Bryan, náš kameraman.
- Zdravím. - Těší mě.
Jsme rádi, že to dnes můžeme natáčet.
- Vydržte. - Jen jděte.
- Podívejte na ty holky, no nejsou úžasný? - Jsou nádherný.
- Vypadá to skvěle. - Super. Už se těšíme.
Poprvý v nich děláme něco jinýho, než že si je zkoušíme.
- Fakt? - Jo.
Takže v tom ještě nevystupovaly?
Ne, jen chceme vidět, jak na tom jsme, tak děláme malou exhibici.
Pro bývalé členy?
Tohle je jeden z bývalých členů týmu, toho z roku 2000.
- Jo! - Jak se máš?
Erica Avaru znáte.
- Z roku 2000. - Ahoj.
To jste zanechali velký odkaz, když vám chodí lidi, co byli v týmu před 19 lety.
Ahoj, jak se vede?
- Vypadáš skvěle. - Díky.
Vím, že vás přítomnost bývalých členů asi stresuje,
ale říkám vám, že jsme rodina.
Která vám teď sedí na generálce.
Oni chtějí, abyste váleli.
A i když je vidím před placem v Daytoně,
přijde mi, že vystupuju pro ně.
Ne pro celý publikum.
Jsou to skvělí sportovci, skvělí lidi,
a přišli se na vás podívat,
protože chtějí, abyste váleli stejně,
jako váleli oni.
Tak jak? Budou z vás šampióni?
A pamatujte, že máte myslet chytře.
O to pak nakonec půjde. Čekejte nečekané.
Viděli jste, kdy máte být rychlejší, čistější, kde zapojit víc herectví.
Děláme to z dobrýho důvodu.
- Věříte si? - Jo!
- A jeden druhýmu? - Jo!
- A Monice a Andymu? - Jo!
Tak pojďme na to.
A jako poslední z divize dvouletých vysokých škol
z daleké Corsicany v Texasu
přichází Navarrská univerzita!
NU!
Do toho!
No tak! Jo!
Do toho!
Pojď, Ashlee, pojď!
Do toho!
Jo! Pojďte!
Jo!
Do toho!
Jo!
Jo, to není dobrý.
Pořád to má pohmožděné.
- Takže je to jen bolestivá modřina? - Jo.
Nic víc? Určitě?
Bolelo to u tý pyramidy?
Jenom u těch výhozů.
Nevím, jaká je přesná diagnóza,
ale my tomu říkáme „žebróza.“
Náraz do jednoho konkrétního místa a je ze hry.
- Kde je Andy? - Andy?
Je v tý sestavě tak důležitá...
Andy, pojď sem.
...že se nemůžeme prostě modlit,
aby ji to nezačalo bolet tak, že ji budem muset vyřadit.
Co takhle dát na její stranu pyramidy Allie?
- Musíme tu pyramidu furt pilovat a... - Jasně.
Jo.
Určitě v tý pyramidě chce být, ale asi ji teď
nemůže sjet tolikrát, kolikrát potřebujeme.
Dobře, řeknu jí to,
protože vím, že z toho bude fakt smutná,
ale v tuhle chvíli nemáme jinou možnost.
Ashlee, vím, že to nechceš slyšet, ale dám na tvoje místo v pyramidě Allie. Nastálo.
Potřebuju tě na ten stunt a ty výhozy,
takže musíš být zdravá.
Chápeš to, že jo?
Vím, že to nechceš, ale nejde to jinak.
Příští víkend snad budeš zvládat, co potřebujeme.
Raz, dva, tři,
- čtyři, pět, šest. - Pojďte, lidi.
Drž ji.
Chyťte ji!
Vyměňovat teď lidi samozřejmě není ideální.
Budeme muset o hodně víc zabrat.
Tento týden se nejspíš fakt budeme muset přemáhat.
Podle mě to Ashlee proste musí překonat.
Raz, dva, tři, čtyři, pět.
Už nechci nic dalšího měnit.
Snad nebudu muset.
Já vím, že je to hrozný,
ale ono to k tomu procesu patří, je to součást toho všeho.
Chci jen, abyste pak na tý žíněnce vypadali jako pravý navarrský holky.
Protože pokud jste v Daytoně ještě nesoutěžili, uvidíte,
že je to fakt úžasný pocit,
protože si všichni budou ukazovat: „Tamhle jde Navarro!“
Takže si uvědomte, že vy jste přece navarrský roztleskávačky.
- A to je výsada. - To rozhodně.
Takže vypnout prsa a hlavy vzhůru. Vypadejte, že na tu žíněnku patříte.
Na některých z vás je vidět, že se bojíte.
Jo.
A to ovlivňuje, jaký podáte výkon.
Je mezi vámi silný pouto?
Musí tam být!
Teď to byl trapas.
- Je, nebo ne? Je mezi vámi silný pouto? - Divný pouto, ale jo.
Pokud... řeknu vám to narovinu,
pokud mezi vámi není to pouto, nevyhrajete.
Ani náhodou.
Tohle musíte za každou cenu spravit, než tam nastoupíte.
12 DNÍ DO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
Jsou jarní prázdniny, všichni kromě nás jsou pryč,
takže jsme prostě tady a trénujeme.
Tak dvakrát třikrát denně, takže jsem hrozně unavená.
SUMMER WILKINSONOVÁ AKROBATKA
A rozbolavělá.
Začíná nám týden intenzivního tréninku, kdy vlastně využijeme jarní prázdniny
k přípravě na Daytonu.
Budeme makat, pilovat prvky a zkoušet celou sestavu.
Náš cíl je 41 celých sestav,
takže nám zbývá
ještě asi patnáct, jestli toho fakt chceme dosáhnout.
Těch pár týdnů před Daytonou je tak plných stresu.
Uvědomíte si, že celá sezóna a vaše práce se blíží ke konci.
Jo, stresuje mě to.
Radši bych tam byla hned, ať už se nic nestihne stát.
Už nemáme čas na nic dalšího.
Nemůžeme si dovolit další zranění.
Jsme připravení být nej
- tam v Nejtoně? -Ty seš ale pako.
Jo, chtěl bych, abys pořád byla v pyramidě,
ale je šílený, že Allie to nemusela dělat, ale nakonec je tam zas.
- Pojď, Allie! - Do toho, Allie!
Uvolni se!
Musíme to sjet znovu, to stálo za houby.
Když zvládají, ujde to. Když ne, je to strašný.
Bojím se víc o pyramidu než o ten stunt.
Jo, už ji nemůžeme změnit.
Nemůžeme si dovolit přijít o další holku.
Jo, dopracovali jsme se k posledním lidem, co nám zbývají.
Holky už žádné další nemáme.
Kdy máme exhibici? V neděli?
První exhibice je důležitá, ale druhá je ještě důležitější,
protože poprvé vystoupíme před jinými týmy.
Pojďte sem, přišly nám ty boty.
Lidi na naší exhibici nebudou naše konkurence,
budou z jiných divizí. I tak je to ale důležitý.
Je to taková rozcvička na Daytonu.
Musíme to brát vážně.
La'Darius, 13. Anthony, 13. Jerry, 11.
Myslím, že na tom záleží nám všem,
protože je to taková mini soutěž,
akorát bez porotců.
Uvidíme tak, jak si povedeme pod tlakem,
před skutečným publikem.
V Daytoně totiž budeme mít jen jeden pokus.
- Ahoj. - No jak je, zlato?
Však víš, jenom pěkně odpočívám a tak.
- Rád tě vidím. - Jak je?
- Skvěle. - Díky, žes přišel.
- Tohle je Lexi. - Těší mě. Já už jsem tě viděl.
- Fakt? - V Palace.
Jo, když jsme měli to vystoupení v centru.
- No jo, byl jste tam. - Jo, páni, tohle je boží.
- To je Sean Frasier. - Těší mě.
Taky mě těší.
- Sean je náš detektiv. - Jasně.
Požádal jsem ho, aby se k nám připojil.
Slyšel jsem, že nám potřebuješ něco říct.
Jo, jedna holka, kterou ani neznám,
zveřejnila...
na Twitteru moje provokativní fotky.
SEAN FRASIER DETEKTIV
Provokativní fotky. Tím myslíš nahé fotky?
- Ano. - Dobře.
Mám na tebe další nepříjemnou otázku. Kolik ti bylo, když ty fotky vznikly?
Mezi šestnácti a sedmnácti.
Dobře.
To v podstatě znamená
držení dětské pornografie.
V Texasu jsi v tom věku ještě nezletilá.
Ty jsi v pohodě, problémy bude mít ten...
- ...kdo to zveřejnil. - Ano.
To už může být vážná věc, těžký zločin.
Nejdřív jsem se fakt bála, co si bude Monica myslet,
protože jde o její program a já teď
na Navarro vrhám špatný světlo.
Myslela jsem, že bude naštvaná,
ale fakticky chápala,
že já jsem v týhle situaci oběť.
Pro tebe to byla intimní chvilka. Měla být jen pro tebe
a tvojeho přítele, a ne pro někoho, kdo...
musíš si získat zpátky kontrolu, říct: „To jsem já.“ Ty špatně vypadat nebudeš.
Fakt všem svým dětem pomůže.
Je jako naše máma.
A tehdy jsem pocítila, že máme mezi sebou fakt silný pouto
a že jí na všech v jejím týmu fakt záleží.
Tak co bys řekla na to, že bych zavolal strážníka,
sepíšeme to a začne se to oficiálně řešit.
Moc vám děkuju.
Za málo. Však nám přinesete další titul, že jo?
- Tak. - Pokusíme se.
Víš, já jsem Moničin největší fanda.
- Jo. - Tak děkujeme.
- My děkujeme. - Děkujem.
- A díky za pomoc, Monico. - To nic,
vždyť víš, že tě vždycky budu chránit.
Všichni vždycky stojí při vás.
Ať už jste kdokoliv, jakmile jste jednou v týmu,
pokud pak někde ve světě budete něco potřebovat,
vždycky se najde bývalý člen,
který vám pomůže.
Jednou jste rodina a už to tak zůstane.
Myslela si, že jí nepomůžeme.
Řekla jsem jí, že ji máme všichni rádi
a že ji budeme bránit až do smrti.
Gabi.
Co je to za barvu?
Ta guma.
Krémová.
No vidíš, dobrý.
Na začátku se úplně nezačlenila, víte?
Je to spíš takový samotář a nezávislý člověk.
Myslím, že na ni nikdy nikdo nekladl ty nároky,
které jsem na ni kladla já a její tým.
V průběhu sezóny
si ale podle mě uvědomila, že ve svém životě ten řád potřebuje.
A taky to, že ji všichni máme rádi
a že ji považujeme za důležitou součást téhle rodiny.
Buldoci, ať je to mela!
Červená, černá a bílá.
Když jsem sem nastoupila,
cítila jsem se skoro jako outsider.
Strávili jsme spolu ale tolik času,
že se z nás v podstatě stali sourozenci, a taky se tak i hádáme.
Taky si tak ale pomáháme.
Chvíli mi to zabralo, ale mám je všechny ráda
a vím, že pro mě chtějí jen to nejlepší.
11 DNÍ DO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
Musíme sjet pyramidu, dokud jste unavení. Postavte se.
Pojďme na to, dokud jste unavení.
A vypadejte pozitivně. Tak jo, můžeme? A...
No tak, Randalle.
- Ještě není hotový. - Aha.
Modlete se za mě.
Dýcháme.
- Bolí to! - Bolí to?
Jo.
Jenom tahle strana.
- Tak jo. - V pohodě?
- Jo. - Jen se napiju.
Jsi naštvaná?
- Ne. - Ne, to její žebra.
Vyrazila sis dech?
- Potřebuješ vodu? - Její žebra...
fakt bolí.
Ne, z těch výhozů.
Já vím.
Tak jo, znovu.
Čtyřikrát jsem skoro umřela.
Když Monica řekne, že to jedem celý, sjedu to celý.
Pojď, Morgan! Raz...
No tak!
Uděláš, co ti říkala Keke?
Půjdeš mezi tréninky na pohotovost?
Jo.
Řeklas to Monice?
Ne.
Nemá tě kdo nahradit.
V tom všem, co děláš.
Monica ti důvěřuje, zvládneš to.
- Je to hrozný. - Já vím.
Cheerleading je na prd.
Morgan, pusť všechno z hlavy, nemysli na nic.
Ona neví, že tě ta žebra tak bolí.
- Myslí si, že stresuješ... - Výhozy jsou v pohodě. Jen mě bolí žebra.
Keke říkala, že si mám po tréninku zajít na pohotovost,
ať mi je nahodí zpátky.
Dobře. Hezký. Tak jo.
- Jsme v pohodě. - Dobře.
Takže jsi šla na pohotovost,
ale nemohli ti pomoct?
Říkali: „Je ti jasné, že necvičíš?“ a já jen...
- To říkali? - A já se odmlčela a...
„No jo, jenže teď to dopadlo tak,
že prostě musím na tréninky.“
A pak mi dali hromadu léků.
Léky na uvolnění svalů, proti bolesti a tak.
Ptala jsem, jak se po tom budu cítit.
Říkala že je to babo... nevím, jak to bylo, ale prý to dělá tohle a tamto.
Řekla jsem jí, že si to nevezmu. A ona mi řekla:
„Musíš si to vzít, než odejdeš.“
A já jsem to prostě odmítla, tak mi řekla:
„Tak to musíte podepsat tenhle papír, nevím, co vám na to ještě říct.“
Furt jsem říkala: „Já si prostě nemůžu nic vzít.“
Doktoři mi říkali, že jestli budu takhle pokračovat a dál roztleskávat
a něco mi vrazí do žeber, můžou se mi zlomit.
A pokud by mi tlačily na orgány a třeba by mi propíchly plíce,
nebylo by to dobrý.
A se zlomenými žebry musíš jen odpočívat. Řekla jsem, že to prostě musím překonat.
Tady, drž to tam v rohu.
- Jak nám ta spolupráce jde. - To se ví.
Víte, jak má Ashlee ta žebra, že?
Monica říkala,
že to nejsou jen pohmožděná žebra,
takže za ni budu zaskakovat.
- Takže... - Nebudeš.
Ne, nemůžu ti to dovolit, dokud ti to neschválí doktor.
Nemůžu s tím nic dělat.
I kdybych tě chtěl nechat zaskakovat, já o tom nerozhoduju.
Vím, že Monica stresuje, protože je týden před soutěží,
ale nic s tím neudělám.
Byla bych fakt šťastná, kdyby na to místo mohla Sherbs.
Můj mozek se teď nezastaví.
Pořád vymýšlím
plány od A, B, C, D až po Z.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Ona nebude riskovat, že selže.
Vždycky je připravená na všechno.
Příprava. Zbožňuje přípravu. My zbožňujeme přípravu.
Projdeme si celý ten den v Daytoně,
jak dlouho nám potrvá rozcvička, jak dlouho vystupujeme,
jak daleko je to tam a zpátky, protože půjdeme
z výstaviště Ocean Center k amfiteátru Bandshell.
Na to se připravujeme taky. Necháváme je cvičit v tom vedru venku.
Připravíme je na jakékoliv podmínky.
A každá celá sestava, kterou sjedeme, je podle mě trochu jiná.
Nechceme se nechat čímkoliv zaskočit,
takže i během intenzivního tréninku sjíždíme celé sestavy,
abychom byli připraveni na všechno
a vyhráli, ať už se během té sestavy přihodí cokoliv.
Tak jo, procvičíme si několik špatných scénářů.
Začněte od arabů
a procvičíme si přechod z kolébky na břicho a pak na ramena.
Jeden večer jsme strávili procvičováním různých situací, které by mohly nastat.
Pokud se stane chyba a dopadnete do kolébky,
budete dvě doby pozadu a museli byste navázat u toho salta.
Nestane se to.
Mám ale radši, když vím, že pokud by se něco stalo, máme plán.
Vyčerpávající na tom je,
že nevypnu, ani když chci spát.
Nikdy nechci, abychom selhali kvůli něčemu, co jsem rozhodla já,
a můj mozek si pořád přehrává různé scénáře.
Austine, pojď sem.
Naučíme Alexe tvoji roli, kdyby tě náhodou zase rozbolela záda,
aby tě měl kdo nahradit.
On nebude schopný skočit to, co ty.
Tak jo, jdeme na to. Lidi.
Alexi, naučíš se jeho choreografii?
Všichni, co budou soutěžit, usilují o to samé.
Takže co uděláme, abychom se odlišili?
Proto se tolik připravujeme.
Snad sis nešel zdřímnout.
Ahoj, zlato.
Ahoj.
NA TELEFONU S DĚDOU
Spal jsi?
Ne, jedl jsem.
Zníš, jako by ses teď vzbudil.
Co ta žebra?
Dobrý.
- Snažím se to překonat. - Dobrý? Bolí tě to?
No, mám to rozbolavělý,
ale už si na tu bolest zvykám, takže...
Jasně.
Už je tu Daytona.
Jo, děsí mě to.
- Určitě budeš skvělá. - Chtěla bych, abyste mohli přijít.
To já taky. Už jsme tě neviděli celý věky.
Já vím.
Moji prarodiče jsou mojí oporou,
nikdy je nechci zklamat,
protože prakticky nechali všeho, aby mě zachránili
a zlepšili mi život.
Mám pocit, že jim fakt strašně moc dlužím.
Celé je to komplikovaný příběh a je to pro nás těžké.
KYLE SIMIANER MORGANIN DĚDA
Ani teď pořád celé té situaci nerozumíme.
Je to...
bylo to těžké pro všechny.
Když jsem byla ve druháku,
táta se nastěhoval k mojí nevlastní matce a dalším třem dětem.
Když se to tehdy všechno dělo, prostě jsem se uzavřela sama do sebe.
Můj syn nechal svoje děti v přívěsu.
Opravdu netuším, co si myslel nebo proč to tehdy udělal.
Nemluvíme o tom, protože už je v podstatě po všem.
Podíváme se na elektriku.
BILL SIMIANER MORGANIN OTEC
WYATT SIMIANER MORGANIN BRATR
Dlouho jsem s ní nebyl, takže...
Nevím...
Člověk dělá, co musí,
snaží se, aby všichni byli šťastní,
ale ne vždycky mu to vyjde.
Někdy uděláte špatné rozhodnutí ze špatných důvodů a...
a pak s tím musíte žít, ale...
ona všechno zvládá a...
ví, jak se o sebe postarat.
Já i moje rodina celkově máme problémy s emocemi.
Zápasím s tím já, zápasí s tím ona a...
myslím, že jsme všichni zvyklí emoce skrývat a snažit se...
nedat najevo, co cítíme... tvářit se, že je všechno v pořádku.
Když měl brácha konečně osmnáct,
rozhodl se, že když už je dospělý,
pokusí se najít naši mámu.
Já jsem zůstala, kde jsem byla,
brácha se odstěhoval a já v tom přívěsu nakonec teda žila sama.
Docela jsem panikařila a bála jsem se.
Nevěděla jsem, jak se s tím stresem a vztekem vypořádat.
Začala jsem běhat. Prostě jsem šla na polní cestu a běžela.
Běhala jsem, co nejdál to šlo, kolem polí ničeho.
To bylo nejspíš to nejtemnější období, jaký jsem za celý svůj život měla.
Temnější už asi mít nebudu.
Připadalo mi, že nejsem dost dobrá,
že nejsem pro nikoho důležitá.
Prostě mě už nebavilo žít.
Byla jsem tak sama.
Táta měl sejf se zbraněma
a já několikrát přemýšlela o tom,
jak lehký k němu mám přístup.
Nejvíc mi samozřejmě pomohli prarodiče.
Kdyby nebylo jich,
nejspíš bych tady už nebyla.
A byly to i ty malý příhody ve škole, co mě přesvědčily to nedělat.
Třeba když jsem šla do školy, bezduše se vlekla
ze třídy do třídy...
a někdo se na mě na chodbě usmál.
- Můžeme? - Jsem na tebe tak pyšná.
Sedm, osm.
- Raz. - Pojď, Morgan.
- Padám. - Dobře, Morgan!
Dobrý!
Doteď mám pocit, že nejsem pro ostatní dost dobrá, že nejsem na nic dost dobrá,
ale navarrský cheer tým beru jako svoji rodinu.
- Dobrý, Morgan? - Myslím, že potřebuju nový žebra.
Prostě ale jedu dál.
Pět, sedm, osm.
Jedna, tři.
Udělala bych pro každýho z nich cokoliv.
Udělám všechno, co je v mých silách,
abych v Daytoně nikoho nezklamala.
Nedovolím, aby moje minulost určovala, kdo jsem.
Ta zkušenost mi něco dala a díky tomu dneska jsem, kdo jsem.
Bolest prostě překonám,
protože ta je dočasná.
Co se děje?
Tak jsem zašel v Navarru na studijní
a ptal jsem se tam jedný paní,
jak můžu poslat svoje výsledky na jiný školy.
Zkusíš se hlásit do Louisville?
Jo.
Tak jo.
Jen pamatuj, že je dobrý mít i nějakou zálohu.
Plán A máš, víš, co chceš dělat,
ale důležitý je i plán B a C.
Zapomínáš, čím jsem si tam prošla.
Panebože.
- Teda čím jsme si prošli. - Jo, čím jsme si spolu prošli.
Ke konci čtvrťáku jsem šel na Louisvilleskou univerzitu na nábor,
protože to byla škola mých snů.
Myslel jsem, že jsem udělal, co se dalo,
ale o pár hodin později
na dveřích vyvěsili, koho berou do týmu, a já jsem tam nebyl.
A to mi fakt zlomilo srdce.
Hodně jsem si se svojí cheerleadingovou mámou pobrečel.
Celých těch pět hodin domů.
Byl to pro nás těžký den.
To byl.
Ale podívej, kde seš teď, čeho jsi dosáhl.
Přesně tak.
- Jo, měl jsem fakt štěstí. - Seš úžasný. Jsem na tebe hrdá.
Fakt ti moc děkuju.
Musíš to od někoho slyšet.
Tvoje máma by ti to taky každý den říkala.
- Jo, ona by to říkala určitě. - A taky na tebe hrdá je.
Jo.
8 DNÍ DO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
Pět, šest, sedm, osm.
Jedna.
- Pojď, Allie. - Pojďte.
Tak jo.
Potřebujem víc topek.
Bože.
- Dobrý? - Ne, ta blbka mě sere.
Dejte si pauzu.
La'Darius se rozhodně občas nechá ovládnout emocemi.
Pokud v partner stuntech
neděláte, co máte, není to dobré pro ni. Když to nedělá ona, není to dobrý pro vás.
Musíte spolupracovat.
Už toho mám s Allie fakt dost.
Moc fňuká.
Hodně jsem s La'Dariem řešila,
že celý svět nebrojí proti němu.
Nemusíte být vždycky ta oběť.
Měli byste se dívat i na sebe.
Přijít na to, co byste mohli dělat líp vy.
A takhle bych ji roztočil.
Už mě štve, jak furt naříkají a bojí se a říkají:
„La'Darius vždycky dělá problémy.“ Furt to na mě hází.
A já říkám: „Já nejsem jako ostatní.“
Vy jste byli v super týmech,
měli jste na to všechno peníze, soukromý tréninky... to nemají všichni.
Já jsem to neměl.
Takže když sem přijdu,
očekávám, že pojedete stejně jako já na 110 procent,
SEDM DNÍ PŘED MISTROVSTVÍM
PĚT HODIN DO EXHIBICE
Jako posledně?
Jo, to bylo fakt dobrý.
Nebylo to ani moc velký, ani moc malý.
Prima.
- Nesnáším ten vyčesaný předek. - Jo.
Proboha, já se o ten účes nebudu ani pokoušet.
Mě učeše Jade.
To já fakt neumím.
Vypadala bych, jako by se mi tam vyřádila veverka, kdybych se o to pokusila sama.
Čím výš máte vlasy, tím blíž jste Bohu,
takže když má váš účes fakt objem...
- ...jste blíž k nebi. - ...jste blíž k nebi.
Česal jsem svoji sestřičku.
Celá moje rodina byly roztleskávačky.
Takže jsem ji vždycky česal.
Za začátku to bylo fakt těžký. Ale naučil jsem se to.
Když jsem se nudil, koukal jsem na YouTube a z toho jsem se to naučil.
A teď prostě furt dělám to samý a evidentně se to vyplatilo,
protože všichni chtějí, abych je učesal.
Je to styl holek z Navarra. Objemný účes s loknama.
Pěkná uniforma. Velká mašle.
To všechno ještě zvýrazní krásu dam, které tady máme.
Na tohle nejste připravení.
Cítíte se pak sebejistěji.
Lidi se ale obvykle
na svůj sport nechystají dvě až tři hodiny.
Já to vzdávám.
Budu mít hrozný vlasy a je mi to fuk.
Proboha!
Jakmile jsme v tom soutěžním režimu
a lidi nás povzbuzují,
jako byste stiskli spínač...
Máte v sobě tolik strachu, ale i adrenalinu a nadšení.
Monica nemá ráda... asi by šlo říct „ošklivé věci.“
Všechno musí být tip ťop.
Takže nás to nechává neustále trénovat.
Na tý žíněnce musíte vypadat, jako že vládnete světu.
Fakt to dneska musíme mít čisté.
Máme tady bývalé členy a hodně lidí sem dojelo auty a obětovalo
spoustu svého času, aby se na nás přijeli podívat.
Tohle je náš domov.
Jsou tady učitelé našich dětí a lidi z naší správy
a přišli se na nás podívat. A jsou tady další týmy.
Musíme si dát fakt záležet.
Nejen proto, že chceme vypadat co nejlíp,
ale taky ze sebe chceme mít dobrý pocit,
než odjedeme soutěžit. Pocit, že to máme v malíku.
Dobré odpoledne, dámy a pánové, vítejte na exhibici Navarrské univerzity 2019.
Tihle mladí muži a ženy celý rok tvrdě pracovali,
aby zdokonalili své taneční a standardní sestavy.
Přivítejte cheer tým Texaské technické univerzity.
To bylo fakt dobrý.
Navarro! Do toho!
Dobře, pojďme, do kruhu.
Jsme tu všichni?
Dnešek je o vás, musíte pořádně zabrat, dobře?
Jste hvězdný tým. Nic a nikoho dalšího už nepotřebujete. Všichni jste hvězdy.
Vyjděte tam a předveďte čistou sestavu. Pamatujte si, kdo jste a proč tu jste.
- Jasný? - Jasný.
Jo? Důvěřujte si a pamatujte, co máte dělat.
Už se to rozjelo
a teď vás svět uvidí, i když to zpackáte.
Máme na to.
Dáme to.
Musíme to dát.
Máme na to, dáme to, musíme to dát.
Pojďme na to!
A teď na žíněnce přivítáme třináctinásobné národní mistry,
tým Navarrské univerzity.
NU!
Raz, dva, tři...
Do toho, lidi!
Ječí po sobě...
Hej!
Hej, to myslíte vážně?
Od půl deváté večer budeme trénovat v CTA.
Tenhle kruh rozpustíte s úsměvem na tváři,
jinak to bude působit nesportovně, jasný?
Jasný.
Pořád je tu spousta lidí, kteří s vámi chtějí mluvit,
takže to tu rozpustíme a vy nás budete dobře reprezentovat.
Pobavte se s nimi a večer to vyřešíme,
protože bych to radši vyřešila dneska
než potom v Daytoně.
- Dobře. - Ano?
A nikoho tu neobviňujte.
Přesně. Díky.
Ani se nedívala, kde má nohy.
Musíte vědět, kde máte nohy, a ona to nevěděla.
Nekouká, neposlouchá a já už mám dost.
Všichni jsou naštvaní, TT prostě zoufale odešel.
Mohla ses jí posadit na rameno?
Snažila jsem se, ale byla jsem takhle.
Zapomněla jsem, žes dopadla takhle. Stalo se to tak rychle.
Takže...
Proč se to asi stalo?
- Díky. - Jasně.
- Protože neposlouchá. - Podruhý jsi ji ale vyhodil moc silně.
Proto letěla nahoru tak rychle.
Cítil jsem to.
Protože...
Ne.
Cítíš tu proudící energii? Tý se říká pozitivní.
Já jsem pozitivní, jen jsem... chtěl jsem ji dostat nahoru.
- Nedávej do toho tolik síly. - Nebylo to moc.
- S citem. - Chtěl jsem ji tam vyhodit.
- Monico... - Ne, poslouchej.
- Ty nechápeš... - Já to chápu.
...jak mě irituje...
Poslouchej mě. Víš, co ti chci říct.
Už jsme to řešili. Takže dýchej,
rozumíš?
Bez ní se neobejdeme.
Teď si to nejspíš strašně vyčítá.
Buď hodný a zavolej jí.
Rozhodně není ve všem sebejistý
a ta jeho silná osobnost mu pomáhá to schovat,
pomáhá mu se chránit.
Víš, co potřebuje, že?
Dobře.
Teď je ta chvíle, abys...
Nechce ukázat jakoukoliv slabost.
Možná je to proto, jak dospíval.
Vždycky potřeboval to brnění,
vždycky se musel snažit sám sebe ochránit.
V celým Fort Waltonu není jediný místo,
kde jsme nebydleli. Doslova.
Jo.
Třeba v tom domě u Green Acres, pamatuješ na ty moje žáby?
Jo, měl jsi je v šuplících a ve věcech, a když jsem ti procházela kapsy,
nacházela jsem hady, červy a všechno možné.
- Za to jsem nemohl. - Ale mohl.
Jako malý byl hodný.
Někdy byl trochu drzý.
Ty jo, já to nedávám.
Hodně lidí ale La'Dariovi říkalo, že nic nedokáže...
SHEKETRA MARSHALLOVÁ LA'DARIOVA MATKA
...že skončí v base nebo něco takovýho.
Ale neskončil.
Jednou za čas ale uvidíte La'Daria smutného.
Když je smutný, někdy začne přemýšlet
o těch věcech, kterými si prošel.
Jeden den nikdy nezapomenu. Jenom jsme se tak projížděli.
Řekl, že mi chce něco říct.
Říkal: „Mami, ty nevíš, čím jsem si prošel.“
Dusil to v sobě dlouho, než mi to řekl.
Když jsem žil u paní Edeory,
to byla ta paní, která nás čtyři kluky měla v péči,
tam jsem tehdy
musel snášet hrozný týrání,
bylo to strašně těžký.
Pamatuju si na jednoho kluka z doby, kdy mi bylo devět.
Jemu bylo aspoň šestnáct nebo sedmnáct.
Hráli jsme si spolu, vždycky jsme spolu stavěli bunkry a tak.
Chtěl, ať s ním vlezu dovnitř. Tak jsem to udělal a hrál si
a on mě přiměl se ho dotýkat na různých místech.
Tak jsem se mu snažil vyhýbat,
protože jsem to nechtěl dělat.
A tehdy začalo kolovat, že jsem teplouš.
Fakt mě ale ranilo to, že o tom podle mě věděli.
A jen to ignorovali.
Jako by se to nestalo.
Takže všichni ví, co se mi stalo,
ale nikdo k tomu nic neřekne?
Nikdo se mě nezeptá, jestli jsem v pořádku?
Všichni říkali: „Na problémy teplouše nemám čas.“
Měl jsem pocit, že když mě nebrání vlastní rodina,
nemám už nic, jsem fakt sám.
Řekl jsem si, že když jsem jim fuk, asi mají pravdu.
Jednou jsem tak venku
ležel na tý její malý klouzačce
a řekl jsem si, že už mám dost.
Že už to dál nechci trpět a nechat se dál šikanovat.
Řekl jsem si, že už jsem unavenej.
Tak jsem si vzal hromadu prášků.
Podíval jsem se takhle na svoji ruku a řekl jsem si: „Víš co?
Zajímalo by mě, jaký je to pocit, když ti nůž rozřízne kůži.“
Tak jsem se začal řezat, řezal jsem se,
protože jsem tady nechtěl být.
Řekl jsem si: „Nechci tady být. Přijde mi, že tohle není moje rodina.
Tady já být nechci.“
Takhle jsem se cítil.
Měl jsem pocit, jsem jsem naprosto sám, že mě nikdo nepřijde zachránit,
že prostě fakt umřu,
protože můj život byl oproti ostatním nepodstatný.
Myslel jsem, že budu prostě další člověk,
který umře a všem to bude úplně jedno.
Přesně tak jsem se cítil.
Když jsem se probudil, viděl jsem na klouzačce tu krev
a jen jsem si řekl: „Proboha.“
Kdybych těm svým emocím podlehl a fakt se zabil,
přišlo mi, že bych je tím nechal vyhrát.
A já je nemohl nechat vyhrát.
Říkal jsem si: „Co hodlám dělat? Jen tu sedět na zadku a být nula?“
Jenom by si o mě říkali: „Mohlo z něj být tohle.
Mohl být takovýmhle člověkem.
Ale není.“
A nikdy bych nepotkal ty lidi,
co mi pomáhají změnit postoj k životu a najít v sobě empatii, jak říká Monica.
Potřebuje, abych byl soucitnější.
Je ale těžký takový být,
když v podstatě vnitřně bojujete sám se sebou.
Když se snažíte být nový člověk,
ale ten starý ve vás pořád je, přímo tady.
Každý může být otrávený nebo vzteklý, když se něco pokazí, to je život.
Co se týče tý exhibice, všichni říkají: „Běž za ní, zavolej jí,“
ale já radši pomlčím, protože jinak prostě řeknu pravdu.
- A takový já jsem, pravda je pravda. - Jasně.
Nebudu tady s nikým jednat v rukavičkách.
Pokud se neumíš vyrovnat s pravdou, nemůžeš dělat sport, kde ji uslyšíš.
Vlastně žádný sport.
Breč si doma pod máminou sukní.
Máme tu lidi s šílenými příběhy,
kteří se probojovali na vrchol, aby získali tuhle jednu šanci.
Na tohle já nemám čas.
Tak jaký máš pocit z tý Daytony?
- Ta holka se fakt musí sebrat. - Dobře.
Dobře. Nějaký další pocity?
- Ne. - To je všechno?
Ona jediná mi dělá starosti.
La'Darie, budu upřímnej.
Můžeš si za to sám.
- Můžu si za to sám? - Seš vzteklej.
Přestaň. Víš, že se do tebe pustím.
- Je to epizoda Drsňaček. - Já se ubráním.
Nerýpej. Já jsem Drsňačka.
- Nerýpej. Fakt to nedělej. - Seš vzteklej.
Musíme se vzpamatovat a spolupracovat jako správný tým.
Už nám spolu zbývá jen pár dní,
lidi se tím vším musí přestat užírat a prostě...
se chovat dost dospěle na to, aby zvládli dělat, co mají.
Nádech, výdech.
Neřeš to.
Jerry mě naučil,
jak být hodnější, jak být milejší člověk.
A já takový chci být, proto se měním.
Čau, chtěl jsem s tebou mluvit...
NA TELEFONU: ALLIE
...ohledně toho, jak jsi byla taková sklíčená po tý exhibici.
Pokazili jsme to všichni, všichni tři.
Já, Shannon, všichni jsme udělali chybu a to je na nás, nemohlas za to jen ty.
Taky tě máme rádi. Stáváš se součástí obrovský rodiny.
Prostě přijď a slibuju, že budeš super.
Dáme to dohromady, jo?
Ahoj.
To bylo fajn. To jsme vyřešili celkem dobře.
Co jsem říkal?
Jsem rád, že jsem potkal někoho, jako je on.
Vzhlížím k němu, protože bylo úžasný potkat někoho,
kdo si tolik věří.
A tak jsem chtěl taky získat víc sebedůvěry.
Nečekal jsem, že to dotáhnu až sem.
Myslíš do Daytony?
Jo.
Já věděl, že jo.
A on taky často říká, že ke mně vzhlíží, protože se snažím
říkat jen samý pozitivní věci.
Mám ze sebe dobrý pocit, protože ho nějak ovlivňuju a on ovlivňuje mě.
Už se blížíme ke konci, takže chceme slyšet, co pro vás Navarro znamená.
Hodně jste si tady toho prošli a chceme znát vaše pocity.
Pro mě Navarro
byla obrovská zkušenost.
Opravdu jsem vděčná za tenhle program a hlavně za Monicu,
protože mi ukázala,
jak být víc nezávislá
a prostě mi pomohla stát se lepším člověkem.
Někteří z vás mluví o tom,
jak už nejste s rodiči a nemusíte je tolik poslouchat, ale já měla rodiče,
kteří se o mě vždycky starali a udělali pro mě všechno.
Je to jiný, když s nimi nejsem, je to divný pocit,
ale fakt jsem díky tomu vyrostla.
Mám teď bratry a sestry v lidech, u kterých by mě nenapadlo,
že se tak moc sblížíme. Za nic na světě bych neměnila.
Když jsem vyrůstala, neměla jsem normální rodinu.
Měla jsem rozvrácenou rodinu.
Tu část svýho života jsem vyškrtla.
A to, že s vámi tady jsem, mi pomohlo zaplnit tu vnitřní propast,
kterou to ve mně zanechalo,
a díky tomu teď rodinu mám.
Kdyby mi lidi nedali druhou šanci, nebyl bych tu.
Minulý rok jsem moc s lidmi nevycházel,
spálil jsem za sebou hodně mostů, ale teď...
se k těm mostům vracím...
a buduju nový.
Měl jsem pocit, že když nebudeme táhnout za jeden provaz,
selžeme, čeká nás pád.
Pokud si ale všichni budeme pomáhat,
dostaneme se tam, kam potřebujem.
Můj první rok tady jsem pořádně narazil.
Měl jsem extrémně špatný období,
neudělal jsem to nejlepší rozhodnutí
a bohužel jsem za to musel strávit noc v cele.
Nevěděl jsem, co mám dělat,
protože následující den mě vykopli z týmu.
A to bylo asi týden před Daytonou.
Bylo to pro mě tak těžký,
že jsem se psychicky úplně sesypal
a chtěl jsem...
chtěl jsem se zabít.
Hodiny a hodiny jsem se potuloval
někde po Corsicaně, ani nevím kde.
K smrti nás vyděsil, na to nezapomeň.
- K smrti nás vyděsil. - Já vůbec nevěděl,
že mě moje rodina hledá.
Doslova celý tým
mě hledal všude po Corsicaně
a já jsem byl na nějaký kovový konstrukci a chystal si...
starou hadici. Udělal jsem si smyčku kolem krku.
Měl jsem to nachystaný
a skočil jsem.
Zbytek už známe.
A byl jsem moc těžký, protože...
ta hadice praskla!
Ale teď vážně, můj tým mě konečně našel a vyzvedla si mě policie.
Já se z toho ale dostal a řekl si, že se musím změnit.
Pamatuju si, jak jsem Monicu žádal o druhou šanci.
Máme tady pro tyhle věci nulovou toleranci.
Takže to, že mi Monica věřila
a dala mi možnost se vrátit... ani ten pocit neumím popsat.
Všechno, co se tu naučíte, lidi, co tu potkáte...
To je to potřebné, co vám dá v životě směr.
Pro mě je to můj celý život.
Posledních 24 let jsem žila jen tím a...
obětovala jsem tomu tolik rodinných chvil,
ale dělám to proto, že chci.
Protože chci nějak ovlivnit vaše životy, protože tu s vámi chci být.
Ne, abych vyhrála.
Já už vyhrála. Já vyhrát nemusím.
V roce 2017 jsme prohráli.
A fakt jsem si to vyčítala.
Řekni jim, jak strašně jsem vypadala.
Bylo to strašný.
Byla na podlaze svýho hotelovýho pokoje a museli jsme ji...
- Tolik jim neříkej. - ...sbírát.
Doslova.
Bylo to pro mě zdrcující.
Ne kvůli tý prohře, ale kvůli tomu, že mi přišlo, že jsem všechny zklamala.
Nechtěla jsem, aby se to opakovalo,
protože jsem nechtěla, aby se těm lidem, co sem přišli z Kanady,
z Kalifornie nebo třeba z Hawaie,
co sem museli kompletně přesídlit,
na konci nesplnila ta očekávání, se kterými sem přijeli.
Proto to dělám já.
Nechci se tady chvástat, ale mám titul z finančnictví z Texaské university,
což je jedna z nejlepších obchodních škol na světě. A mám magistra.
Páni!
Takže bych mohla dělat i jiné věci, ale nedělám.
Věřím, že mě sem dovedl Bůh, takže...
Královna promluvila.
Potřebuje další trofeje nebo prsteny? Ne.
Jasně, že je to určitě hezký pocit,
ale ona to dělá fakt čistě pro nás.
A my to děláme pro sebe,
ale vlastně to děláme pro Monicu.
Co se stalo, stalo se. Teď pojedeme celou sestavu.
To se děje právě teď.
Tys tam nechala Jerryho?
Jo.
Super.
TŘICÁTÁ PRVNÍ CELÁ SESTAVA
- Zaber. - Dobře.
Buď královna tý pyramidy.
Běž!
Pojď, Morgan. Pojď, zlato, seš boží!
Dobrý! Dneská máme dvě čistý sestavy.
Jsem profi gangster!
Nevím, co se stalo, ale mám na koleni strašnou modřinu.
Podívejte, jak je tmavá. Co to sakra...
- Dejte si ty nohy dokupy! - Však jo.
Zranil si prst.
Máš devět dalších.
- Tak jo, od začátku. - Jo.
Tři, pět, sedm.
Osm. Jedna, tři, pět.
Sedm, osm. Jedna.
Seš úžasná. No tak.
TŘICÁTÁ ČTVRTÁ CELÁ SESTAVA
- Všichni v pohodě? - Kde je Gabi?
Jdu, i kdybych odsud měla odejít se stokrát obvázaným kotníkem.
To dáš, Gabi.
Volá ti máma.
Pojďte lidi, no tak! Už je to tady!
TŘICÁTÁ PÁTÁ CELÁ SESTAVA
Už jste skoro v Daytoně!
Zvedni ji!
Jako fakt?
Běda vám, jestli si ublížíte!
Pojď sem.
Drsňačky jsou to nejhorší, co nás kdy potkalo.
Dobře, to jsme přesně potřebovali.
Makali jsme a bavili jsme se.
Proč tady jste?
Proč jste opustili svůj domov a rodinu?
Proč jste v Corsicaně a v tomhle týmu?
Pokud nevíte, proč to děláte,
nemá to žádný smysl. Musíte znát svoji motivaci.
Už je to tady. Tak ukažte, proč jste tu,
a zanechte po sobě odkaz, jaký chcete.
ČTYŘICÁTÁ PRVNÍ CELÁ SESTAVA
To u toho hand-to-handu byla nejlepší záchrana, jakou jsem kdy viděla.
Nebylo to ani... fakt to bylo úžasný.
Jedeme do Daytony!
- V pohodě, Shannon? - Bolí tě dýchat?
Jo. Ale jen mi dejte chvilku a budu v pohodě.
Tak to by teda nešlo!
Víte, ty děti se obrací na mě, když chtějí vědět:
„Bude to dobrý?“ A já říkám: „Jasně že bude,“
a dělám, že je všechno v pořádku,
ale v mojí hlavě to vypadá tak,
že jsem strašně vynervovaná, že jsem plná úzkosti,
ale nechci, aby viděli, jak nervózní skutečně jsem.
Normálně nad tím moc nepřemýšlím,
ale od toho roku 2017 mám fakt strach.
Udělali jsme dvě chyby v akrobacii,
které se na tréninku nikdy nestaly.
Ani to nebylo nic, čeho jsem se bála.
Možná sis s tou tvojí super akrobacií moc věřila.
Teď víme, že musíme trénovat.
Proto jsem asi tak vysazená na tu přípravu.
Chci se toho strachu co nejvíc zbavit.
Super, díky. Jdi na to chytře. To je ono.
Ten strach je tu ale vždycky.
Jinak řečeno, můžete natrénovat sestavu tak,
že ji pokaždé odcvičíte dobře,
ale pak ten den v Daytoně se může pokazit něco, co se nikdy předtím nepokazilo, že?
Přesně tak. A ten strach mě pořád pronásleduje.